ELŐBESZÉD.
Professzor Úrra teszi figyelmetessé a’ HAZÁT,
Doktor Sándorfy József. Bétsben 1797.
Magyarúl szót adni tanított, |
’S hogy Nyelve ragadna reátok: |
Gyakran ajakához szorított. |
Tudom, azt: hogy már kiderültek |
Vártt hajnali a’ Magyar Égnek, |
És tsillagi rendbe kerültek. |
Ajakin Pannónia’ Nyelve |
Zeng, – és az egész Haza, van sok |
Magyar Irással tele telve. |
Ki ügyünk mellett maga szólla, |
’S magyarúl hogy folyva beszéllyen |
Kiki, – Törvényt* írata róla. |
Ha ki Nyelvünknek folyamattyát |
Nem tudgya, igen helyes okból |
Ki rekeszti, mint Haza’ fattyát. |
De ki hát az? Az a’ Haza’ Nyelve, |
’S Literatúrája Királyi |
Hazabéli Profeszszora VÁLYI. |
Ország Gyűléseibe síra, |
’S így sz Ország is maga rá tért, |
’S olly okos Törvényeket íra, |
Több virtusi is nemesítik, |
’S hogy nagy neve lenne közöttünk, |
Szép Könyvei érdemesítik. |
’S zengjen háládatos ének, |
És Oszlopot a’ HAZA tégyen |
Örököst a’ VÁLYI nevének. |
PROFESZSZOR ÚRNAK EMLÉKEZETÉRE.
Ékesűlt Fébusom arany fellegével; |
Mivel egy bőlts Fijam magyar etsettyével |
Fel fedez, ’s magasztal anyai nyelvével. |
Hanyatló időre juttatott ügyemet, |
Bánattal szemlélé keserűségemet, |
’S zokogva húllatá panaszló nyelvemet. |
Kimutatád fényes kettős keresztemet, |
Új magyar bíborral fedezéd testemet, |
’s víg színre derítéd setétűltt Egemet. |
Bús hajód, Scyllánál forgott veszéllyeken, |
Esedezvén értem felséges helyeken, |
Orvosságot leltél, ’s győztél mindeneken. |
Így VÁLYI Hívem is míg tzéllyához hága, |
Ifijúságának zőldellő virága |
Gyakran hervadozott, ’s lankadt vala ága. |
El nem hagyott engem, míg mindent végére |
Nem hajtott; ’s már fénylik ditsőséges bére. |
Rózsát hintek áldott emlékezetére. |
![Noviny Arcanum](https://maps-static-cdn.arcanum.com/media/uploads/promo/adt-hu.jpg)