Gellért Oszkár: Magamhoz
Tömörülni akar, hogy életadó
Esőt árasszon a földre,
S nedve füvek fák husában éljen.
És vége már.
Még össze sem állott,
S már foszladozik, mert
A Nap elé hajtotta a szél.
S a Nap: halála. Magába szívja.
Egy pillanat, s emléke a földön
Volt nincs. Árnyéka sem él.
Miért is gondolsz mindig ilyenkor
Életed annyi fekete fekete
Nappalára,
Mikor úgy érezted: meghalni volna jó.
Miért nem inkább
A csillagos éjjelekre,
Mikor úgy érezted:
Beh jó is volna megszületni!
Elérni a partot, a földi partot
A Mindenség méhében úszva:
Óh, hányszor akartad.
Olvadj a Napba, megadón.
S gondolj csak arra:
Ha lelked nedvvé súlyosul,
És páraként nem illan el,
Mielőtt még földet ért:
Mi lett, mi lehetett volna?
Ne arra,
Hogy hányszor akartad életedet
Eldobni magadtól.
Hogy hányszor akartál megszületni
Évezredek során:
Csak erre,
Napba-szállásod pillanatáig
Csak erre,
Mindig csak erre
Gondolj.
Anyáid
![Arcanum Newspapers](https://maps-static-cdn.arcanum.com/media/uploads/promo/adt-hu.jpg)
Arcanum Newspapers
See what the newspapers have said about this subject in the last 250 years!
Show me